Klar til at optage om 30 sekunder.
Stille.
De sko...
De er italienske, ikke? - Mine sko? Jo, det er de vist.
Det er interessant.
Synes De ikke, de er for feminine?
Nej.
En i Deres erhverv kan vel godt slippe af sted med dem.
Tjek lige min krave, Manolo.
David, starter kamera to -
- om fire... tre... to... Værsgo, David. Og...
Hr. Præsident. Vi kommer til at dække mange emner -
- meget detaljeret - i disse interviews.
Men jeg vil gerne begynde helt ude af sammenhæng -
- med at stille Dem et spørgsmåI næsten samtlige amerikanere -
- og folk i hele verden vil have, at jeg stiller.
Hvorfor brændte De ikke båndene?
Det dumme svin!
Nå da, hr. Frost... Jeg er overrasket over Deres spørgsmåI -
- eftersom vi har en aftale, som vi vistnok har kontrakt på -
- om at tale om Watergate i vores sidste optagelse.
Men hvis det ligger Deres seere så meget på sinde -
- så skulle jeg måske svare kort på det nu.
De færreste er klar over, at optagesystemet i Det Hvide Hus -
- blev installeret af præsident Johnson -
- til dels for at undgå at have en sekretær til samtlige møder -
- og til dels for at få en registrering af enhver mundtlig aftale -
- uanset hvor improviseret eller uformel den var.
Da jeg flyttede ind i Det Hvide Hus, insisterede jeg på at få det fjernet.
Tanken om det tiltalte mig slet ikke -
- men præsident Johnson havde sagt, at det var vanvid at fjerne systemet...
...som han mente...
I boksning er der et særligt øjeblik -
- der er tydeligt i udfordrerens øjne -
- hvor han mærker styrken af mesterens første jab.
Det er et smerteligt øjeblik, hvor han indser -
- at alle de måneder, hvor han har gejlet sig op til det helt store -
- har været selvbedrag.
Man kunne se det i Frosts ansigt.
Hvis han ikke kendte sin modstanders styrke på forhånd -
- gjorde han det i hvert fald midt i det første svar.
Eftersom det første råd næsten altid er af fortrolig karakter -
- og båndene er blevet offentliggjort -
- vil man nok aldrig være tryg ved at tale fortroligt i Det Hvide Hus.
Man vil slet ikke give gode råd -
- så det er hele det politiske system og dermed landet, det rammer.
Der fik han punkteret den modige åbning.
Hvornår besluttede De...
Hvornår vidste De, at De ville trække Dem tilbage?
Det er godt.
Jeg husker det tydeligt. Det var den 23. juli.
Da det stod klart, at demokraterne fra Sydstaterne, som stadig var imod en anklage,
havde fået tommelskruer på.
Den aften sagde jeg til Al Haig: Nå, det var så det. Der røg min præsidentpost.
Al prøvede naturligvis at tale mig fra det.
Og vicepræsident Ford... Husk på, -
- at han havde mest at vinde ved min fratrædelse...
Han var overbevist om, at vi ville klare den.
John, vi må gøre noget.
Den er helt gal.
23 minutter på ét spørgsmåI?
Lad os holde en pause.
Lad os skifte bånd.
Stop båndet.
Undskyld. Vi må holde en pause. Vi skal skifte bånd.
Hvordan er det?
Det er fantastisk. - Godt.
Lige et øjeblik. - Giv Dem god tid.
David, du må stoppe hans ævl.
Vi føler bare hinanden på tænderne.
Næsten halvdelen af tiden er gået.
Vi spilder dyrebart materiale.
Det øjeblik, han besluttede at trække sig, bør give point.
Skal jeg skifte til Vietnam?
Nej. Bor i den aften, han trak sig.
Da var Nixon helt nede i kulkæIderen. Han sad på knæ -
- og bad sammen med Kissinger... Det kan du få krammet på ham med.
Var det godt nok? - Perfekt.
Jeg lød vel ikke for arrogant og egennyttig?
Nej, nej. De lød behersket, som en værdig statsmand.
Godt. - Bliv ved på den måde.
Lange svar.
De må ikke lukke ham ind. - Det er forstået.
Klar. Og kører.
Vi fortsætter på kamera tre om fire... ... tre, to og...
Når man læser om de utrolige sidste dage -
- var det mest følelsesladede øjeblik vel -
- Deres fortrolige snak med Henry Kissinger.
Var dét det mest følelsesladede øjeblik i Deres karriere?
Godt... - Ja.
Det var nok det mest følelsesladede øjeblik i hele mit liv.
Men det er svært at sige, hvad der er det mest følelsesladede øjeblik -
- for de er alle forskellige.
Jeg husker, da Eisenhower døde.
Åh gud, nej!
Og den dag, jeg fulgte min datter Tricia op til alteret.
Og den dag under rigsretshøringerne -
hvor Julie, min yngste, kom ind på mit kontor.
Hun kastede armene om mig og kyssede mig. Hun græd.
Og hun græd ellers næsten aldrig.
Hun sagde: Far, du er det bedste menneske, jeg kender.
Hvad?!
Og uanset hvad du gør, støtter jeg dig.
Du skal bare gå gennem ilden lidt endnu.
Det er smukt.
Nå, men Kissinger og jeg sad i Lincoln-stuen -
- og sammen begyndte vi at opfriske gamle minder -
- fra nogle de store beslutninger, vi havde fået gennemført.
Der var Kina, Sovjetunionen, fredsaftalen i Vietnam...
Det her har jeg aldrig fortalt til andre.
Når jeg har stået over for en virkelig svær beslutning...
Vi befandt os i Lincoln-stuen...
...er jeg gået herind for at bede en bøn.
Henry, jeg er kvæker, og du er jøde. Ingen af os er særligt ortodokse -
- men vi har vel på hver vores måde en dyb religiøs forståelse.
Så hvis du ikke har noget imod det, kan vi så bede en bøn i stilhed?
Og så satte vi os på knæ. Det var foran bordet -
- hvor Lincoln underskrev Emancipationserklæringen.
Efter et lille øjeblik rejste vi os igen og...
Undskyld.
Er der noget galt? - Vi har ikke mere tid.
Der er gået over to timer. - Er det rigtigt? Allerede?
Nå, hr. Præsident... Vi når vist ikke mere.
Det var en skam. Jeg var lige begyndt at nyde det.
Bravo, begge to. Det bliver glimrende.
Det er mærkeligt, for jeg havde ventet at få spørgsmåI om Vietnam.
Det havde vi forberedt? Ikke, Jack? - Det havde jeg også.
Vi lod os bare rive med.
Ja, det gjorde vi. - Ses vi i overmorgen klokken ti?
Ja, det gør vi.
Det glæder jeg mig til. Farvel igen.
I behøver ikke sige noget.
Hvad vil du sige til ham?
At han er nødt til at bremse ham.
Vi har nogle problemer, vi skal diskutere.
Bare rolig. Jeg er klar over det.
Vi må tale om...
Jeg er også skuffet.
Men kan vi vente med obduktionen?
Jeg skal møde nogle folk fra Weed Eater.
Tak, alle sammen! Flot!
Marv, Lloyd. Herlig dag.
Vi ses snart igen. Hav det godt!
Hvad helvede er Weed Eater? - Et haveredskab.
En af vores sponsorer.
Hvad med Xerox? Eller General Motors eller IBM?
De tunge firmaer er faldet fra.
Men vi har stadig Alpo.
Hundemad? - John, vi er i gang med optagelserne.
Vi er lige ved at være i måI, ikke?
Det må du hellere spørge David om.
Er vi ved at være i måI?
Jeg tror, vi er på... 30 procent. - Mangler vi det, eller har vi solgt det?
Det skal I...
Solgt. Vi har solgt 30 procent.
- For h... Jeg troede, finansieringen var på plads.
Den afhænger af reklameindtægter -
- og de er smuldret.
Hvorfor det?
Fordi de ikke tror på projektet. Hvad skulle det ellers være?
Jeg forstår godt, I er bekymrede, men bær lige lidt over med David.
Han er under et utroligt pres.
Lige nu er det ham selv, der betaler det hele -
- så han har meget mere på spil end sit rygte.
Har vi ikke det?
UKRUDTSÆDER AIS
De var sikker sidste gang.
Hvorfor har De pludselig ombestemt Dem?
Det er vanvittigt. Det er Richard Nixon.
Interviewene får langt over 30 procent af seerne.
Jimmy! Ja, jeg er tilbage igen. Jeg er umulig at slippe af med.
Jeg er ked af at byde min ven det her, og du har investeret en formue -
- men jeg må bede om lidt mere. Jeg har ryggen mod muren.
2. Dag af Interviewene - 25. Marts, 1977
Jeg har set gårsdagens optagelse.
Og? - Skal jeg være ærlig?
Alt for blødt, David. - Ja. Bare giv mig prygl.
Du er nødt til at gøre det mere ubehageligt for ham.
Læn dig frem. Angrib ham mere.
Hvis han væver, så stil et spørgsmåI. Du skal ikke udveksle almindeligheder.
Vær konkret. Og han må ikke holde sine alenlange foredrag.
Hold dig på afstand før optagelsen.
Han legede med dig i går.
Alt hans Ben Hur-pis...
Han laver numre med dig. Undgå det.
Du må aldrig glemme, at han er en af de helt tunge drenge.
Det er forstået.
Der har vi jo storinkvisitoren.
Jeg er bare en almindelig hyggefætter.
Bare rolig. Det var bare en pære, der sprang.
Det er derfor, jeg har alle mine livvagter.
Bare rolig.
Som præsident vænner man sig til den slags.
Ed, kom ind og udskift 750eren i en fart.
Koncentrér Dem.
Så er vi klar igen. Jeg laver en indtælling.
Klar til at optage. 30 sekunder.
Stille.
Havde De en god aften i går? - Ja tak.
Fik De horet lidt?
David, vi begynder med kamera to om fire... tre... to... og...
De blev præsident ved at love fred.
Men aldrig så snart De var tiltrådt -
- blev USAs engagement i Vietnam optrappet og krigen forlænget -
- med katastrofale føIger.
Føler De, at De har svigtet dem, der har valgt Dem?
Vietnam var ikke min krig. Det var en krig, jeg arvede.
For mig at se -
var årsagen til, at vi var der -
- ikke helt blevet forstået af det amerikanske folk.
De havde ikke indset -
- hvor vigtig denne prøvelse var for Amerikas troværdighed.
Verden fulgte os for at se, om vi havde rygrad til at føIge det til dørs.
Jeg kunne have stukket halen mellem benene og givet forgængerne skylden.
Jeg kunne have trukket tropperne ud af Vietnam -
- og formentlig vundet en eller anden skandinavisk fredspris.
Men jeg troede på sagen, -
- og sommetider er det, man tror på, den sværeste vej.
Man kan gå så langt som til at sige, at jeg var Vietnamkrigens sidste offer.
Sig det til de lammede.
Skift til Kampuchea.
Hvad med Kampuchea? Den invasion frarådede alle.
CIA og Pentagon forudså, at det ville slå fejl.
Hvorfor gennemførte De den? - For det første formåede vi -
- i vores indfald i Kampuchea at konfiskere 22.000 geværer -
- 15 millioner stykker ammunition, 150.000 raketter og mortérer -
- alle fra nordvietnameserne -
- som ellers var blevet rettet mod amerikanske soldater.
Men De sagde, at De ville angribe -
- hovedkvarteret for hele det kommunistiske militærs operationer i Sydvietnam.
En slags bambus-Pentagon, som slet ikke fandtes.
Nej. Vent lidt. Jeg var...
Og ved at sende B-52ere ud for at tæppebombe -
- et land og udslette hele civile områder -
- endte De med at gøre et moderat folk -
- yderliggående og Amerika-fjendsk g skabe Khmer Rouge-uhyret, -
- som førte til borgerkrig og folkedrab.
Godt.
Afspil videobåndet.
De er vel enig i, at det er nogle ganske stærke billeder.
Det har aldrig været USAs politik at dræbe civile. Det er det, fjenden gør.
Og hvis De spørger -
- om jeg begræder tabene på begge sider, er svaret naturligvis ja.
Det kan slide én op.
Når man står over for en, som...
Når jeg kom i tvivl -
huskede jeg bygningsarbejderen i Philadelphia, som sagde:
De begik én fejl i Kampuchea.
Hvis De var rykket ind før -
- havde De fået fat i geværet, der lige har dræbt min dreng.
Så hvis De spørger, om jeg fortryder det -
- er svaret nej! Jeg ville ønske, vi havde slået til før og hårdere!
Han har ham.
Det var forfærdeligt. Helt forfærdeligt. Han var så selvsikker.
Hvad vil du sige omkring Watergate?
Beklager, gutter. Jeg kan ikke mere.
Var det bedre?
Det var det. Klart bedre.
Hvad er det næste? - Udenrigspolitik.
Herligt. Rusland, Kina, de store magtting. - Og hvad så?
Når han jordede ham med Vietnam, bliver det her den rene massakre.
Det bliver ikke kønt.
Han skulle blive et hoved højere. Det var en lidelse at se på.
Så Khrusjtjov ringede og tiggede mig om at gribe ind.
Han og Mao kunne ikke sammen -
3. Dag af Interviewene - 28. Marts, 1977
- og Khrusjtjov vidste, at formanden kun ville tale med mig.
Jeg var den eneste, Mao stolede personligt på, mand til mand.
Når David blev nærgående, tværede Nixon ham fuldstændig ud.
Hvad for en revolution?
Lod du Nixon hævde, at der var revolution i landet?
Med demonstranter, der angreb politiet.
Sådan husker jeg det ikke.
Folk demonstrerede fredeligt og lovligt mod Vietnamkrigen!
Til sidst lød aflytning og indbrud jo fuldstændig rimeligt!
Jeg er ked af, at I har det sådan, men jeg er ikke enig med jer.
I hvad? - Noget af det!
Det gik meget bedre i dag! - Er du vanvittig?
Nu skal du høre, hvor dårligt det gik.
Bagefter stod to fra holdet og sagde, -
- de aldrig havde stemt på ham, men hvis han stillede op igen -
- ville de gøre det.
Du hjæIper ham op på en piedestal!
Og drop alle banaliteterne, David.
Hvem går op i, om han tog sengen fra Det Hvide Hus med til Europa?
Det gør jeg!
Det er ligegyldigt!
Det er præcis den slags bavl, der kan hyle en talk...
En hvad?
Sig det nu bare. Ville du sige talkshow-vært?
Ja. Ja, det ville jeg.
Hør her. Det nytter ikke at prøve at svare.
Jeg deler ærlig talt ikke jeres sortsyn og ængstelse.
Og det her latterlige selvpineri er bare dybt nedslående.
Nej!
Og det truer med at køre hele projektet af sporet.
Hør her. Hvis nogen af jer tror, vi ikke klarer den -
- så må de hellere gå nu.
Ellers smitter det af på alle andre.
Er der ikke nogen?
Fint.
Godt.
I stedet for at hænge på hotellet de næste fem dage -
- synes jeg, vi skal holde påskeferie.
Men først vil Caroline og jeg gerne invitere jer på en lille festmiddag -
- på Patrick Terrails nye restaurant.
Hvad skal vi fejre?
At vi alle sammen kommer til at arbejde på Burger King?
Jeg har fødselsdag, Bob!
Jeg vil gerne... Jeg vil gerne fejre min fødselsdag sammen med nogle få venner.
Tillykke David
Er det Neil Diamond?
Frost og Nixon, Frost og Nixon...
Er det Sammy Cahn?
...Passer sammen som Springer og Smukke...
Hørte du det, David?
...Flyvende gennem luften...
Det er sgu da Hugh Hefner.
Håber på mange gode lønninger
Ja. Sammen med Michael York. - Det må være Playboy-piger.
Er det rigtige Playboy-piger?
Frost og Nixon, Frost og Nixon,
Passer sammen som Mason og Dixon
Det er utroligt, du har mobiliseret det.
...Frost står over for Dicky...
Det kunne ingen andre gøre.
Det vil blive brugt af fremtidens akademikere og politiske historikere.
Er det så dårligt?
Han reddede det.
Han skrev en bog Og hør så her
David! - Patrick!
Han er ikke en slyngel Han bliver betalt af David
Sikke en festlig stemning. Bliv endelig siddende.
Jeg kan næsten regne ud, at interviewene er gået godt.
Bedre endnu. Præsidenten fører 11-0.
Gør han virkelig?
Det var da dejligt at høre.
Det glæder mig, at det hele går som planlagt.
Javel ja.
Er der ikke noget, vi kan gøre?
Er det rigtigt?
Godt. Jamen tak, fordi du underretter mig.
De har strøget det australske show.
Åh nej, David.
De synes, jeg skal tænke over, hvad jeg vil satse på.
Min producer er bange for, at London føIger trop.
Jeg har satset alt på det her, -
- og det ser måske aldrig dagens lys.
Hvad er det, jeg har gjort? Hvorfor er der ikke nogen, der har stoppet mig?
De skulle have stoppet mig fysisk!
Vi behøver ikke gå ud i aften. Skal vi ikke blive hjemme?
Jeg henter noget mad nede hos Trader Vics.
Bøf eller fisk?
David?
Jeg ringer fra restauranten.
Bare giv mig... en cheeseburger.
Det lyder godt. Jeg har altid elsket cheeseburgere -
- men dr. Lundgren har tvunget mig til at skifte til hytteost og ananas.
Han kalder dem Hawaii-burgere. Men de smager slet ikke som burgere.
De smager af plastic.
Jeg håber ikke, jeg forstyrrer. - Nej.
- Det er fredag aften.
De har formentlig nogen, De holder med selskab.
Nej. - Hvad laver De så?
En flot ung mand.
En eftertragtet ung ungkarl alene en fredag aften.
Hvis De part vil vide det, så forbereder jeg mig på vores sidste samtale.
Den altafgørende sidste samtale.
Watergate.
Deres måde at håndtere Watergate på afgør -
- om de her interviews har været en succes eller en fiasko.
Har jeg grund til at være nervøs?
Tja... Jeg vil gøre mit bedste.
Sådan skal det være. Alle kneb gæIder.
Det er mærkeligt.
Vi har siddet i stole over for hinanden -
- og talt sammen i timevis og dagevis -
- og alligevel kender jeg Dem stort set ikke.
En fra mit personale tegnede under forberedelserne en profil af Dem.
Jeg har desværre først nået at komme i gang med den i aften.
Der står nogle interessante ting.
Metodistbaggrunden, de beskedne kår -
- og så af sted til et fornemt universitet fuldt af rigere og finere typer.
Hvor var det nu? Oxford?
Cambridge.
Så snobberne der også ned på Dem?
Ja, selvføIgelig. Det er vores tragedie, ikke sandt, hr. Frost?
Uanset hvor højt op vi kommer, ser de alligevel ned på os.
Jeg ved ikke, hvad De taler om.
Jo, De gør.
Hold nu op. Uanset hvor mange priser De vinder, og hvor meget der skrives om Dem -
- eller hvor højt et embede jeg får, er det ikke nok.
Vi føler os stadig som den lille -
- den taber, de sagde, vi var hundrede sytten gange.
Alle de hovne åh så fine røvhuller. Dem, der er født rige. Dem, -
- hvis respekt vi virkelig ønskede og higede efter.
Og er det ikke derfor, vi arbejder så hårdt nu og slås for hver en tomme?
Kæmper os frem på den mest uværdige facon.
Hvis vi er helt ærlige og retter blikket indad et kort øjeblik.
Hvis vi tillader os et kig ind i det dunkle sted, vi kalder sjælen -
- er det så ikke derfor, vi er her nu? Os begge to...
Og prøver at finde tilbage ud i solen.
Tilbage i rampelyset. Tilbage på vinderpodiet.
Det gled nemlig ud af hænderne på os. Vi var begge to på vej ned i sølet!
Det sted, snobberne altid har sagt, vi vil ende.
Med hovedet i sølet.
Så meget desto mere ydmyget, fordi vi kæmpede så indædt!
Men de kan fandeme tro nej!
Det finder vi os sgu ikke i! Vi skal nok vise de løjsere!
Vi får dem til at kløjes i vores succes.
Vores overskrifter! Vores priser og magt og ære!
Vi får de forpulede røvhuller til at kløjes i det!
Har jeg ret?
Ja. Men der er kun en af os, der kan vinde.
Ja.
Og jeg vil være Deres mest indædte modstander.
Jeg bruger alle de midler, jeg har.
For rampelyset kan kun skinne på en af os.
Og den anden... havner i en udørk.
Uden andet... ... og andre til at holde sig med selskab...
...end de stemmer, der runger i vores hoved.
De kan formentlig høre, at jeg har fået en lille en.
Det er såmænd kun et par stykker.
Men tro mig...
Når tiden kommer... ... er jeg koncentreret og klar til kamp.
Godnat, hr. Frost. - Godnat...
...hr. Præsident...
Med eller uden ost? Jeg har købt burgere.
David? - Jeg er nødt til at arbejde.
Hvem var kvajpanden så?
I guder. Er det Liddy?
Han må være vanvittig.
Han har bare en skrue løs, ikke?
Er det ikke der, den er gal?
Jeg vil skide på ministerrådet.
Jeg er færdig med at fedte. Nu kommer de til mig.
Der er en ting, jeg vil have gjort, og jeg vil ikke diskutere det.
Få fat i jeres mest betroede person i Udlændingestyrelsen.
De skal gennemgå alle aktiviteter på Los Angeles Times.
Alle! De skal sende hold ud for at se -
- om de bruger ulovlige immigranter.
Er det forstået?
Det sår skal der ikke kradses op i -
- og det ville sgu være skadeligt, hvis det her udartede.
Jim, det er David.
Hej. Hvad er klokken?
Hvor længe bliver du i D. C?
Til på tirsdag.
Kan du huske, at du talte om at gå på forbundsretsbiblioteket?
Skat, ser du lige til ham? - Efter Colsontingene?
Jeg har læst lidt om det.
Kan du huske din fornemmelse om mødet mellem Nixon og Colson?
Hvad har du i tankerne?
3 Dage Efter
Godmorgen. - Og?
Undskyld.
Den er halv ni. Har du set David? - Nej. Jeg har hverken set Frost eller Reston.
Godmorgen. - Godmorgen. Kom så.
Hvad går det nu ud på?
Det er første gang, han kommer for sent.
Hr. Præsident.
Godmorgen.
Hr. Frost.
30 sekunder til optagelse!
30 sekunder. Stille.
Hvis den her samtale bliver bare lidt som Deres opringning er det ren dynamit.
Hvilken opringning? - Til mit hotelværelse.
David, kamera tre om fire... tre... to... og...
I det sidste år i embedet -
- forhindrede De da retfærdigheden -
Sidste Interview - 22. April, 1977
i at ske fyldest eller tilslørede noget?
Nej.
Det er interessant, at De siger: Forhindrede retfærdigheden i at ske fyldest.
Måske har De ikke læst vedtægten.
Det har jeg rent faktisk.
Nå, har De det? Jamen så ved De også -
- at det ikke er nok med en handling.
Der skal et specifikt korrupt motiv til. Og jeg havde ikke noget korrupt motiv.
Det, jeg gjorde, var politisk inddæmning.
Jamen de direkte føIger af Deres handlinger ville have været -
- at to af indbrudstyve undgik en straffesag.
Er det ikke at forhindre retfærdigheden i at ske fyldest?
Det var nu sådan, at i modsætning til at bremse retfærdigheden -
- fremmede jeg den aktivt.
Da Pat Gray fra FBI ringede... Det var den 6. juli -
- sagde jeg: Pat, gå du bare i gang med efterforskningen.
Det er ikke at modarbejde noget.
Nej, men i to uger forinden -
- prøvede De desperat at spænde ben for efterforskningen.
Nej. Vent lige lidt. Jeg var...
En tilsløring er en tilsløring, om den så kun varer et eller fem minutter.
Og det er ikke noget forsvar, at det gik galt.
Hvis et bankrøveri går galt,
- er det stadig et forsøg på bankrøveri.
Tøv nu lige en kende, hr. Frost.
Der er ingen som helst beviser på, at jeg...
Der er ingen beviser, fordi 181l2 minut -
- af Deres samtale med Bob Haldeman på mystisk vis er blevet slettet.
Det er en uheldig uagtsomhed.
Bob Haldeman tager noter med stor samvittighedsfuldhed.
Alle kan læse hans noter.
Vi har fundet noget, der er bedre.
En samtale med Charles Colson -
- som vist aldrig er blevet udgivet.
Så er det nu.
Er den ikke blevet udgivet?
Nej. En af mine researchere fandt den i Washington -
- hvor den er tilgængelig for alle, der leder i arkiverne.
Jeg spekulerede bare på, om vi havde set den.
Det tør siges. Det var Dem, der sagde ordene.
De har altid hævdet, at De hørte om indbruddet første gang den 23. juni.
Men denne udskrift, som er lavet tre dage forinden -
- viser tydeligt, at det er løgn.
De siger til Colson: Hele efterforskningen går i stå -
- medmindre en af de syv begynder at snakke.
Det er problemet.
Hvad mener man, når man siger: En af de syv begynder at tale?
Og så i en samtale med John Dean -
- den 21. marts det føIgende år, -
- alene i en udskrift, har jeg udvalgt føIgende:
De kan få en million dollars kontant.
Jeg ved, hvor de kan skaffes.
Ham, der først og fremmest skal tøjles, er Hunt.
Skal vi ikke få styr på Hunt-situationen?
Skaf den million. Det ville være dét værd.
Sæt gang i den Hunt-sag.
Huntproblemet skal løses.
Pengene kan skaffes. Ehrlichman kan skaffe dem.
Vi har intet andet valg med Hunt end de 120.000 dollars eller hvad det nu er.
I guder! Giv dem dog alt, hvad vi har!
En, der står bag en tilsløring, kan vist ikke udtrykke det mere tydeligt.
Nu må jeg altså stoppe Dem, for De gør noget -
- som jeg ikke gør og ikke vil gøre under disse udsendelser.
De bruger citater, der er løsrevne og ikke er i rækkeføIge. Og desuden -
- har jeg deltaget uden et eneste papir foran mig.
Det er Deres liv.
De fastholder, at De intet vidste før den 21. marts.
Men i februar kom Deres personlige advokat til Washington -
- for at hæve 219.000 dollars, der skulle betales til indbrudstyvene.
Vil De virkelig have os til at tro, at De ikke havde kendskab til det?
Jeg anede det ikke. Jeg troede, det var til humanitære formåI -
- for at hjæIpe svagt stillede med deres forsvar.
De blev afleveret ved telefonbokse med aliasser
- og i lufthavne af folk med handsker på.
Sådan afleverer man ikke advokatsalærer.
Jeg har sagt det før.
Det var Haldeman og Ehrlichmans sag.
Fint! De har besluttet Dem, -
- og jeg har fremlagt det fra min side. Lad os komme videre.
Nej!
Hvis det virkelig var Haldeman og Ehrlichman, som stod bag -
- da du fandt ud af det -
- hvorfor fik De dem så ikke anholdt?
Er det ikke endnu en tilsløring?
Måske burde jeg have gjort det.
Måske skulle jeg have tilkaldt FBI og sagt: Her er de to syndere.
Slæb dem væk og smid dem i brummen.
Sådan er jeg ikke skruet sammen. Haldeman og Ehrlichman...
Jeg havde kendt dem, siden de var børn.
Men det politiske pres på mig blev mere, end jeg kunne klare.
Så jeg huggede først den ene arm af og så den anden, og jeg er ingen god slagter!
Jeg har altid fastholdt, at det, de og vi gjorde, ikke var kriminelt.
Når man er i embedet, er man nødt til at gøre ting -
- der ikke altid er lovligt i ordets bogstaveligste forstand -
- men man gør det for nationens bedste!
Vent.
Siger De, at i visse situationer -
- kan præsidenten beslutte, at noget er for nationens bedste -
- og så gøre noget ulovligt?
Jeg siger, at når præsidenten gør det, er det ikke ulovligt.
Hvabehar?
Det er min faste overbevisning.
Åh gud, nej.
Men jeg er klar over, at ingen andre er enige med mig.
Nå... hvis det er tilfæIdet, vil De så erkende -
for at få luften renset en gang for alle, er De var en del af en tilsløring -
- og at De overtrådte loven?
Tak skæbne! Vi har ham.
Pis!
Lad os holde en pause. - Hvad helvede foregår der?
Stop.
Stop så kameraerne.
Det må De tale med produceren om.
Få ham til at komme herind.
Vi har et problem.
Hvad laver du, Jack? - Pause?!
Skift bånd.
David, må jeg tale med dig?
Ballonen var ved at briste!
Det er et afgørende øjeblik.
Vi kan sagsøge dig.
Du har saboteret interviewet.
Vi kan finde en løsning.
En løsning? Hvad mener du? Det er et interview!
Giv ham et år fri!
Giv ham en gang massage!
Styr dit sprog.
Hvad gjorde du? Kastede du håndklædet i ringen, Jack?
Fik du ondt af mig?
Jeg føIte bare, at hvis De ville komme med en eller anden... følelsesladet afsløring -
- skulle vi først lige tænke det igennem og danne os et overblik.
Jeg vil bare understrege, hvor afsindig vigtigt dette øjeblik er -
- og hvor mange altødelæggende konsekvenser -
- uoverlagte følelsesladede afsløringer kan have.
Det ved jeg godt. Men at fortsætte og blive ved med at benægte det hele...
Du skal have tak for tanken.
Vi burde kalde det en snafu.
Jack, fortsætter vi?
Han har haft god tid til at finde på en ny gang pis, så pas godt på.
Fortsæt, hvor du slap.
30 sekunder, alle sammen.
10 sekunder.
David? Fire... tre... to... og...
Vi diskuterede perioden fra den 21. marts til den 30. april -
- og de fejl, De begik og så fremdeles... Og jeg tænkte på...
Ville De gå længere end blot at kalde dem fejl -
- ordet, der ikke er tydeligt nok for folk?
Hvilket ord ville De bruge?
Du milde.
Udmærket.
Når De nu spørger, så tror jeg, folk vil høre Dem sige tre ting.
For det første, at der nok blev begået mere end fejltagelser. Der blev begået forseelser.
Og det var muligvis også en forbrydelse.
For det andet, at jeg rent faktisk misbrugte min magt som præsident.
Og for det tredje, at jeg har udsat det amerikanske folk for to års unødvendige kvaler.
Det undskylder jeg. Jeg ved godt, hvor svært det er...
...For alle. Især for Dem.
Men jeg tror, folk har brug for at høre det.
Og medmindre De siger det -
- vil det plage Dem resten af livet.
Det er rigtigt nok. Jeg har begået fejl. Forfærdelige fejl.
Fejl, der ikke var en præsident værdig.
Fejl, der ikke lever op til den ypperlige standard -
- jeg drømte om at nå som dreng.
Men hvis De kan huske det, var det en svær tid.
Jeg var fanget i en krig på fem fronter -
- mod en fanatisk presse, en fanatisk Kongres -
- en fanatisk Ervin-komité.
Men... ja... Jeg indrømmer, at der var tidspunkter, hvor jeg ikke levede op til ansvaret
- og jeg var indblandet i en... tilsløring, som De kalder det.
Og disse fejl fortryder jeg bitterligt.
Ingen aner, hvordan det er at træde tilbage som præsident.
Men...
...hvis De vil have mig til at krybe ned på gulvet - og bøje mig i støvet...
...siger jeg nej! Aldrig i livet.
Det var fejl, der blev begået med hjertet, ikke hovedet.
Men det var mig, der begik dem, og jeg bærer ikke nag til nogen.
Jeg ødelagde det for mig selv.
Jeg gav dem et sværd, og de jog det ind -
- og vred det rundt med nydelse.
Hvis jeg havde været i deres sted, havde jeg nok gjort det samme.
Hvad med det amerikanske folk?
Jeg svigtede dem.
Jeg svigtede mine venner.
Jeg svigtede... landet.
Og hvad værst var...
...svigtede jeg vores politiske system.
Og alle de unge drømmere, som burde gå ind i politik -
- men nu tænker, at det er alt for korrupt og sådan...
Jeg svigtede det amerikanske folk.
Og den byrde skal jeg bære... resten af livet.
Mit politiske liv er slut.
Den første og største synd eller bedrag ved fjernsynet er -
- at det forenkler. Det formindsker.
Store komplekse tanker, udsnit af tiden -
- og hele karrierer bliver reduceret til et enkelt billede.
I starten forstod jeg ikke, hvorfor Bob Zelnick var så euforisk -
- som han var efter interviewene.
Eller hvorfor John Birt føIte trang til at smide tøjet og kaste sig i havet for at fejre det.
Men... Det var, før jeg for alvor forstod -
- nærbilledets reducerende kraft.
Den sidste dag formåede David -
- nemlig et flygtigt øjeblik at få, hvad ingen journalister -
- anklagere, domstole eller politiske fjender havde fået.
Richard Nixons ansigt -
- ophovnet og plaget af ensomhed, selvhad og nederlag.
Resten af projektet og dets mangler ville ikke kun blive glemt.
De ville blive slettet fuldstændig.
Hvem vandt, hr. Præsident?
Er det dét, man kalder en grævlingehund?
Sødt.
NixonlFrost-interviewene var en kæmpesucces.
De fik det største seertal for et nyhedsprogram -
- i amerikansk tv-historie.
David kom på forsiden af Time og Newsweek.
Selv det hærdede politiske pressekorps lykønskede ham.
Tillykke.
Interviewene... Nej, jeg så dem ikke. Det kunne jeg ikke.
David så vist den tidligere præsident en sidste gang.
Før han rejste til London -
- kørte han ned til San Clemente for at sige farvel.
Dav, hr. Frost. Hyggeligt at se Dem.
Frøken Cushing.
De må undskylde min mundering. Det er det officielle pensionistantræk.
Er De på vej hjem? - Ja.
Mod en lys fremtid fuld af nye projekter og udfordringer.
Det må man håbe. - Det glæder mig.
Jeg fik ikke set interviewene, men de siger -
- at det var en stor succes.
Jeg kan forstå, at journalisterne der roste Dem sådan, ikke var helt så venlige mod mig.
Ja, det gjorde mig ondt at se.
De behøver skam ikke kondolere.
Jeg havde ikke forventet andet fra de møgsvin.
Det må De undskylde, frøken Cushing.
Jeg skulle have sagt møgkøtere -
- men Manolo er hundeelsker og hader, når jeg taler skidt om dyr.
Ønsker De noget?
En kop te eller champagne?
Vi har den kaviar, shahen af Iran sendte mig.
Nej tak.
Det er altså ikke noget besvær. - Nej, vi må hellere...
Fint... Tak, fordi De kiggede forbi.
De var en værdig modstander.
Farvel, hr. Præsident. - Farvel.
Nå ja! Jeg var lige ved at glemme det.
Jeg har taget en gave med. De sko, De beundrede...
Jeg har købt et par til Dem.
Det må jeg nok sige. Tak.
Jeg er rørt. Hav en god rejse.
Hør, David... Må jeg tale med dig under fire øjne et lille øjeblik?
Alle de fester, du går til...
Dem, jeg læser om i alle aviserne...
Nyder du dem virkelig? - Ja, selvføIgelig.
Du aner ikke, hvor heldigt stillet det gør dig.
At kunne lide folk. At være vellidt.
At besidde den evne. Det høje humør. Den charme.
Jeg har den ikke. Det har jeg aldrig haft.
Man undrer sig over, at jeg har valgt et liv -
- der står og falder med at være vellidt.
Jeg egner mig mere til et liv fordybet i tanker -
- debat og intellektuel disciplin. Måske er vi havnet de gale steder.
Måske skulle du have været politiker, og jeg den benhårde interviewer.
Ja, måske. - David...
Ringede jeg virkelig til dig den aften?
Ja.
Drøftede vi noget vigtigt?
Cheeseburgere. - Cheeseburgere?
Farvel.
New York, London og Sydney tog imod Dave med åbne arme -
- ligesom hans venner og investorer, der havde tjent en formue.
Han fik sine programmer tilbage og tilmed sit bord hos Sardis.
Nixon fik aldrig den æresoprejsning, han så desperat higede efter.
Hans mest varige minde er -
- at i dag får enhver politisk ugerning straks endelsen gate.
David Frost arbejder stadig som studievært og interviewer.
I dag er hans årlige sommerfest fast inventar i de britiske VIP-kredse.
Nixon-interviewene er hans karrieres mest succesfulde programmer.
Richard Nixon udgav sine erindringer i 1978, men fik aldrig sit navn renset.
Han rejste igen til Kina og Rusland, men kun som privat borger.
Han levede stort set tilbagetrukket, til han døde af et slagtilfæIde i 1994.
Dansk tekst: Monberg75, Sapientum, DohFish, Ziclow, g4ngst3r og Elyzzez